Отмъщение...
Мамка му! Бил е Скар!
Знаел ли е, че Марко е участвал в унищожението?!
IceFanSubs
представят
Не мога да се концентрирам. Тялото ми още се чуди какво да прави.
Даже трепери и дори и да искам, не мога да го спра.
Превод:
KiMiTo Golden^Fool
Въпреки че слънцето и луната не са на моя страна,
Редакция:
KiMiTo
"Нямам друг избор, освен да се опитам".
Стайлинг:
KiMiTo
Тези думи минаваха през главата ми.
Късметът не е на моя страна, но бягането нищо няма да реши.
Превод на ОP и ED:
KiMiTo
Дори и да не мога да видя бъдещето, трябва само да съм смел и да победя.
Поздрави за всички наши фенове!
Уебсайт:
balito
Като поддържам разстоянието до целта си.
Всичко от което се нуждая, за да победя е гордостта да спечели.
Дали ще отпразнуваме победата си с вино,
или ще бъдем победени, коленичейки пред врага?
За всичко си има само по два възможни изхода,
и аз искам да контролирам съдбата.
Трябва да се възползвам от тази златна възможност.
Ще го направя с най-добрите си ходове,
и ще ги отведа в света на илюзиите.
Ще открия изхода от тази безкрайно тежка игра,
и ще надскоча границите на честността.
Но какво ли ще трябва да пожертвам, за да го направя?
И с какво не искам да се разделя?
Ще ти кажа, когато науча повече.
Да бъдеш асистентка на фюрера не се ли равнява на това да бъдеш негова заложничка?
Съгласна ли си с това?
Положителната страна на това е, че имам шанс да го убия, докато спи.
Страшничко.
А, да.
Кажи на полковника, че Скар все още се спотайва наоколо.
Добре.
Лейтенант? - Какво?
Благодаря, че ми разказа за Ишбал.
Епизод 31
Обещанието направено за 520 ценза
Ал!
Бате! Какво има?
Ясно, значи това е станало в Ишбал...
Беше склонна да ми разкаже всичко, въпреки че още съм дете.
Алхимиците са хора, които търсят истината...
Но, дори не знаем за заобикалящите ни неща.
Значи полковникът преследва бъдеще, в което ще осъществи целта си.
Бъдеще, в което ще осъществи целта си, а...
Ал, какво мислиш да правиш, когато си върнеш тялото?
Да видим...
Като за начало ще опитам ябълковия пай на Уинри.
Ами ти, бате?
Не съм се замислял за това, след като винаги съм бил устремен да си върна крайниците.
Предполагам, че първо ще отида да кажа на баба и учителката ни.
Да, те наистина много ни помогнаха.
Винаги ни посрещат с усмивка на лицето, нали?
Да.
Ще можем отново да видим усмивките им, нали? - Да.
В трудно положение сме, но това ме мотивира.
Имам и една добра новина.
Тогава не можехме да използваме алхимия.
Но се оказа, че и другите навън не са могли.
Тогава как онова момиче и Скар...
Да, те бяха единствените, които можеха.
Трябва да има нещо различно в тяхната алхимия...
Нещо, за което не знаем... - Да.
Но все пак не умряхме.
Отишла си е? Онази дребосъчка си е отишла?!
Да, рано тази сутрин. - Каза ли къде отива?
Не.
Трябва да я потърсим! - Из цялата Централа? Без никаква следа?
Имаме следа.
Какво е това? - Подарък.
В моето състояние, не можа ли да ми купиш списание, пълно със сладки момичета, а?
Не трябва да се отпускаш, докато ме няма.
Тръгваш ли вече? - Да.
Отивам да опитам западните ястия.
По-добре се погрижи за това място, докато ме няма. - Добре.
Довиждане.
Яж повечко, за да станеш по-голям и по-силен.
Защитавай хората, докато ме няма.
Сержант Фюри.
Здрасти. - Офицер Фалман!
Още ли не си тръгнал? - Дойдох да дам нещо на полковника.
Престоят ни в Централата беше кратък...
В Южния щаб те преместиха, нали, сержант? - Да, противоположният щаб на вашия.
Обзалагам се, че в Северния щаб е много студено...
Добре тогава, довиждане, сержант Фюри. - Довиждане, ще се видим отново.
Съжалявам, че ви безпокоя, полковник. - Лейтенант.
Дойдох да взема някои неща, преди да тръгна. - Добре.
Изглежда, че Скар още се спотайва наоколо.
Значи трябва да бъда много внимателен.
След като вече нямам добър пазач.
Моля да не умирате.
Добре.
Съжалявам, че те забърках в толкова много неприятности.
Може би съм избрала да следвам грешния човек.
"Ако се отклоня от пътя си, ме застреляй веднага."
Такава беше сделката ни. - Действията ти все още са в границата на допустимото.
Ти си прекалено добра, лейтенант.
Довиждане, полковник.
Довиждане.
Моля те да не се отпускаш. - Добре...
Пешката ми...
Мисля, че работата ми е невероятна...
Офицерът ми...
Да, за мен е чест!
Топът ми...
Благодаря.
Конят ми...
Толкова съм глупав, че се записах във военната академия.
И...
Ако желаете, ще ви последвам, дори и в ада.
Дори и царицата ми бе отнета.
Но още е прекалено рано...
...за шах и мат.
Вижте! Ето така изглежда котката.
Търся малко момиче, което носи това нещо.
Моля да не обръщате внимание на чудовището, което държи.
Никой не знае нищо за онази черно-бяла котка...
Чудя се, дали вече са извън Централата.
Метален.
Полковник!
Ясно. Източна алхимия от Ксинг, а?
Разбирам.
Ще попитам и за нея.
Ако трябва да бъда честен, не искам да те моля за никакви услуги...
А, да. Имаш дълг към мен...
Върни ми парите. - Гледай къде караш!
Значи помниш...
Колко ти дължа? 500 ценза?
520 ценза! Не се опитвай да се измъкнеш!
Какво по дяволите?! Такава си скръндза! Ако продължаваш така, няма да преуспееш!
Извинявам се...
Всъщност мисля да ги задържа.
Ще ти ги върна, когато станеш фюрер.
Кой ти каза?
Лейтенант Хоукай.
Разказа ми и за Ишбал.
Метален.
Можеш да ги задържиш засега, но със сигурност ще си ги върна.
Когато успееш, аз отново ще поискам пари от теб.
С обещанието: "Ще ти ги върна, когато върнеш демокрацията в тази страна".
Когато успееш да направиш това, ще поискам отново пари от теб с обещание за нещо друго.
Което означава, че имам дълъг път да извървя, а?
Точно така. И спри да се тревожиш за лейтенанта!
Благодаря, че ни докара!
Довиждане.
От доста време ви чакам.
Помислих си, че ще имам да чакам, докато оплешивея.
Здрасти.
Олеле, Рой-сан! Доста време мина!
Изглеждаш прекрасно, Ванеса.
Доста време мина, Рой.
Добър вечер, мадам Крисмас.
Как я караш?
Не много добре.
Дойдох тук, за да се разведря.
С какво да започнем?
Всъщност в момента оздравявам, затова без алкохол.
Ще ви помоля за нещо специално, мадам.
Ясно.
Генерал-лейтенант Граман, жена на име мадам Крисмас от Централата, ви се обажда.
Сериозно... Не казвайте на цивилните хора за тайната ни линия.
Това означава, че не съм безполезен.
Някой има задача за стария дядка?
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
Загубила си ръката си, не си успяла да защитиш господаря,
и сега си в това състояние...
Ей, какви ги вършиш?!
И се наричаш член на клана Яо?! Трябва да спазваме обещанията си!
Престани, старче!
Тя е ранена!
Казах да спреш!
Наистина ли загуби...
Наистина ли загуби ръката си...
Съжалявам, дядо.
Съжалявам...
Глупачка...
Както ти обещахме, скоро ще те запознаем с механик на аутомейли.
Не.
Благодаря ви за загрижеността.
Но вече не трябва да ви молим за помощ. Сами ще открием механик на аутомейли.
Но не можем да ви оставим просто ей така!
След като врагът знае как изглежда Ран Фан, не бива да предприемаме действия,
които ще ви забъркат в това.
Добре. Благодаря ви за загрижеността.
Ти спаси живота на внучката ми.
Благодаря.
Аз не съм доктор, който приема благодарности-
Д-р Нокс, много ви благодаря.
М-Махайте се оттук!
Не съм чак толкова добър, че да ви позволя да останете завинаги!
Божичко!
Състоянието на императора се влошава все повече.
Трябва да намерим господаря и да се връщаме в страната си с камъка, възможно най-бързо.
Да вървим. - Добре.
Почакайте, странници.
Скоро ще се върнем.
Никога няма да забравя за помощта ви.
Д-р Нокс, много ви благодаря.
И след всичко това вече съм доктор, така ли?
Момент.
Кой е?
Добър вечер, тате. Доста време мина.
Добре ли си? - Разбира се.
Имахме малко работа наоколо и...
Пораснал си.
Не си ли свалила няколко килца?
Виж кой го казва.
Добре ли върви работата?
Да, пак си играя с трупове, както винаги-
А, не. Тази седмица имах и двама живи пациента.
Не е ли смешно? Аз да спасявам животи?
Тате, аз уча за доктор.
Знам, че ти е трудно, още откакто се върна от Ишбал.
Но въпреки това, не се отказа от работата си.
Обичам те, тате! Докторът, който си и винаги ще бъдеш.
Глупак...
Защо не влезете?
Кафето не е много вкусно, но имам чаша или две.
Уау, колко е разхвърлено!
Хайде да почистим, докато баща ти прави кафето.
Господи, ако наистина съществуваш, погледни това.
Дори някой като мен, може да изпита удоволствие
от пиенето на чаша кафе със семейството си, нали?
С това, Ишбал изцяло е под контрола на армията.
Много добре, майор Кимбли.
Как ви се струва философският камък? - Чудесен е.
Направих преобразувания, за които не съм и мечтал и не трябваше да давам нищо в замяна.
Добре.
Направи подробен доклад и ни го предай.
А сега ни върни камъка.
Какво направи, Кимбли?!
Сега само вие знаете къде е камъкът. - Копеле!
Какво по дяволите?! - Какво има?
Какво беше това?!
Опа.
Излез, Кимбли. Освободен си.
Какво става? - Не ти трябва да знаеш.
Заповед от висшите?
Тишина.
Всъщност защо не си на бесилката, нали си убил пет офицера?
Как си се измъкнал? - С нищо особено.
Може би заради добрите ми качества. - Глупости, бомбаджия!
Какво са намислили висшите, че те освобождават просто ей така?
Г-н Пазач, благодаря ви, че се грижихте за мен през цялото това време.
Не се връщай отново.
Подарък в знак на благодарността ми. - Да не би...
Чакай!
Спри! Свали го, моля те!
Кимбли!
Това е скучна стара играчка. Можеш да я дадеш на детето си.
Е, сбогом.
Сега...
Доста време мина, Кимбли.
Поздравления за освобождаването ти. - Значи вие сте ме измъкнали.
Да. Не ни достигат хора.
Значи имате работа за мен?
Спомняш ли си доктор Марко?
Ученът, който създаде философският камък ли? Много добре си го спомням.
Той може...
...и да е избягал. - "Може"?
Все още не сме сигурни.
Една от химерите, които поставихме като пазачи я нямаше.
Марко е алхимик, специализиран в органични преобразувания.
Трупът може да е фалшив.
И по-лошото е, че вероятно е избягал с ишбалеца Скар.
Е, как ти звучи, като някой, на който му бе заповядано
да унищожи Ишбал, Пурпурен алхимико? - Да видим...
Щом е ишбалец, който съм забравил да убия, значи това не е за изпускане.
Може да убиеш Скар, ако искаш. Но ни доведи Марко жив.
Затова ли ме освободихте от затвора?
Хванем ли Марко, ще заличим онзи град, за да му покажем с кого си има работа.
Приятна работа, а?
Вие наистина сте гадни, нали?
Най-накрая ще мога отново да го използвам.
Няма да е достатъчен, ако ще унищожаваме цял град.
Това е...
И това ли е от ишбалци?
Направен е от хората, които проучваха камъка с доктор Марко.
Наистина сте гадни.
Защо ми помогна да избягам?
Аз...
Трябва да те питам още много неща.
За алхимика на име Кимбли и...
...за някои неща от документите, които брат ми остави, а аз не мога да разбера.
Документи?
"Има нещо странно в алхимията на тази страна" бяха думите на брат ми преди да умре.
Трябва да пише нещо за това в документите му. Ти си доста умел алхимик.
Ще ги разбереш, нали?
Нещо странно в алхимията на страната ли?
Господарю, момиченцето се върна.
Скар-сан! Вие сте добре!
Какво? Имаме си още един приятел? - Не ни е приятел.
Казва се Марко.
Той е създал философския камък по време на унищожението на Ишбал.
Философският камък! За безсмъртие?!
Марко-сан, знаете ли как се правят философски камъни?
Как? Кажете ми, моля ви!
Ами, това...
Спри.
Не бива да питаш за това.
Унищожих само външността на лицето му. Моля те да спреш кървенето.
Добре!
По-добре е да обезличим лицето му, за да не могат да го познаят.
Добре ли сте, Марко-сан?
Да вървим.
Къде?
Там, където скрих документите.
На север.
Ако се видим отново след дълга раздяла, искам да го направим тук.
Тогава ще стиснем ръцете си и ще се уверим, че никога повече няма да се разделим.
Ще си говорим цяла вечер, докато слънцето не изгрее
и докато не залезе, няма да отделяме ръце един от друг.
Нека винаги заедно да вървим така, като неразделни другари.
Стоя си в града и започвам да гледам със самотни очи.
Не мога да усетя твоята топлина.
Винаги, когато те видя, осъзнавам
колко много обич ми даваш.
Ако се видим отново след дълга раздяла, искам да го направим тук.
Тогава ще стиснем ръцете си и ще се уверим, че никога повече няма да се разделяме.
Не мога да заспя, защото не мога да спра да мисля за теб.
Затова ме отведи някъде, където съмненията не могат да ни застигнат.
Нека така озарим нощното небе без звезди.
Когато си с мен, мога да отида и накрая на света.
Но без теб, едва ли бих могла да го направя.
Когато си с мен, мога дори да пея от радост.
Щом сме заедно се чувствам така, сякаш светът е станал по-добър.
Някой скрит най-накрая се появява отново с усмивка.
Нова заплаха се заформя в заплетената мрежа на Централата.
Следващият епизод на Металния алхимик:
Епизод 32: Синът на Фюрера.
Епизод 32
Синът на Фюрера
Дали е по-добре да не знаеш?
Или пък...
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu